God morgon.
MÜNCHEN, VÄSTTYSKLAND
Om han har tid att spela har han tid att vila.
Han vägrar. Inget släcker elden i sinnet som de engelska sviterna.
Inga eldliknelser, är ni snäll.
Rossino.
Det där är dåligt för dem.
Det muntrar upp dem.
De paddlar runt hela dagarna utan mål...
...och vet inte vad som lurar i mörkret under dem.
Gör chips saken bättre?
Du är inte från England.
Jag kom först när jag visste att du var obevakad.
Det gör inget.
Jag är kvinna. Jag är van vid vårdslösa män.
Hur är det med honom? Michel?
Jag har inte läst om nån rättegång. Var hålls den? Tyskland eller Israel?
Hans rättegång är så rättvis det går.
Du måste hålla dig lugn. Bli inte för ivrig när de kontaktar dig.
De lockas allra mest av det de inte kan få.
Jaså?
Var har du varit?
Jag tror att jag ser dig...överallt.
Om jag ska vara helt ärlig...
...börjar jag nog bli lite knäpp av det här.
Det löser sig när det är över.
Är du där då?
JAG ÄR HÄR
Kom. Jag ska ge dig den sista delen av berättelsen.
Du är här med Michel er sista morgon tillsammans.
-Han väckte dig tidigt. -Strulade vi i bilen först?
Koncentrera dig, Charlie.
Vi är strax utanför München.
Jag måste tillbaka. Vi har vår sista föreställning i kväll.
För första gången, här och nu...
...nämner jag min bror...Khalil.
Hans existens är en hemlighet jag endast delar med några lojala få.
I flera år verkade jag ute i periferin...
...för att imponera på min bror.
Vi träffades sällan.
En dag i Damaskus här, några timmar i Amman där.
En kväll var jag vid hans sida ihop med min syster Fatmeh.
Vi insöp hans ord, hans vishet och hans mod.
Vi gick längs gatan när han plötsligt stannade upp och omfamnade mig.
Jag kände hans sträva ansikte mot mitt.
Och han kände mina tårar.
Han tog upp denna ur sin vänstra ficka.
Han satte den i min hand.
-Den är tung. -Så sa jag också.
Khalil blev skjuten i höger handled som barn.
Han lärde sig att skjuta med en hand som överlevnadsstrategi.
Vi måste vara lika starka som han.
Vilken ska jag skjuta på först?
Välj du.
Vänta.
Skjut.
Det vore ett mirakel om du hade träffat nåt.
-Va? -Att skjuta med en hand är inte lätt.
Kyss den nu.
-Va? -Pistolen.
Charlie... Du måste svära trohet som jag gjorde.
-Det är väl ändå lite perverst? -Åt helvete med din sarkasm!
Vet du hur sionisterna beskrev mitt land när de kom?
"Ett land utan folk åt ett folk utan land."
Deras folkmord var redan fullbordat.
Men vad hände sen 1948... i Deir Yassin?
Deras Irgun-soldater tillverkade tunnbomber fyllda med olja-
-och rullade dem nedför kullen för att tända eld på våra byar.
De skar händerna av våra män. De våldtog våra kvinnor.
De förblindade våra barn.
Och 1967...gjorde de samma sak igen.
Och igen...och igen.
Jag har nåt bättre än en pistol.
Jag är spion, inte tjuv.
Den har en inbyggd mikrofon.
Vi lyssnar när du är inom räckhåll.
-Hur är det bättre än en pistol? -Det är sällskap.
Skådespeleri...
Det enda sättet som fungerar för mig är att leva mig in i det...
...så att det blir min sanning.
Om jag älskar Michel...
...måste jag älska honom.
Helt och hållet.
Ta på dig en vit scarf, så kommer jag till dig.
Annars lyssnar vi via radion.
Jag ska tänka på det när jag går på toa.
Jag vill höja mitt glas för vår lilla vän här...
...genom att gå till puben och dricka ungefär 50 öl.
Vilken nyskapande idé!
-Vad ska du ta? -Inget alls.
-Vad menar du? -Jag ska inte följa med er.
-Inte nu. -Varför inte?
-Jag går hem en stund. -Det är ju sista kvällen.
-Ja... -Puben är bara en halvtimme bort.
-Vad har hänt med dig, Chaz? -Inget. Vi ses sen.
Beställ en öl till mig.
Jag stannar med Chaz. Jag möter upp er.
-Okej, då. -Tråkmånsar.
Kom nu.
-Vi tråkar ut dig, eller hur? -Va?
Det gör inget.
Jag har aldrig sett dig så bra som i kväll, Chaz. Nånsin.
Jag skulle kunna bli vem som helst just nu.
"Ert mod är för djärvt för edra år."
Ha så kul i kväll.
Det lär ta mig en evighet att hitta min. Alla ser likadana ut.
Hej då.
Fan, fan, fan, fan!
De... De har varit här.
De har varit här och lämnat en lapp.
Gud... Det står: "M hade varit..."
"M" måste väl vara Michel? "Michel hade varit stolt."
"Fan, fan, fan, fan"?
-Det var en oväntad reaktion. -Vem är du?
Vem trodde ni?
Nåt äckel som förföljer mig och skickar sina män efter mig.
Jag har inte sett några män.
Varför skulle du ha gjort det?
Jag är juridiskt ombud åt givaren av gåvan, miss Charlie.
Det där är vodkan som ni dricker med honom. Inte sant?
Med vindruvor, på era hotell?
Det gläder er säkert att Rosalind bar hans armband i dag.
Hon bär det nog fortfarande.
Vill ni vara så vänlig att följa med?
Jag går ingenstans.
Han blir väldigt arg när man avvisar hans inbjudan.
Jag har ny information om honom.
"M" sa åt mig att inte lita på nån.
-Vet ni vad M egentligen heter? -Ja.
Det slutar faktiskt på M.
Litar ni på mig nu?
-En pistol. -Det skulle kunna vara en stol.
-Sätt dig där borta. -Där ser du.
Du sa att ni hade information. Om Michel?
Så trevligt att äntligen få träffas. Jag heter Helga.
Helga?
-När träffade du honom senast? -I München.
-Det var svar på "var", inte "när". -Anton är jurist.
För nästan tre veckor sen. Det var sista gången jag hörde nåt.
Det här behöver inte bli nåt långt förhör. Ljuger du igen...
Jag ljuger inte!
-Tre veckor? -Ja. Ja.
Jag trodde att ni var kära.
"Var"?
Har det hänt honom nåt?
-Han är död, eller hur? -Ja.
Jättedöd.
Vi tappade täckningen.
Vi beklagar. Av era vackra brev att döma...
...känner ni detsamma.
Breven är falska, Anton, precis som hennes spel. Titta på henne.
-Ånej. -En flicka dog också.
Hon var svenska. Väldigt sexig.
Hur känns det?
De jävlarna.
Lögnaktiga sionistjävlar.
-Gör inget. -Sionister?
De är ynkryggar. De är ynkryggar, allihop.
-Du sa "sionister". Varför? -Vem dödade honom annars?
-Läs tidningen! -Enligt polisen var det en olycka.
Man får inte säga emot polisen.
Varför skulle min klient köra runt med sprängämnen när han var student?
Vad är det här för skit?
Jävla mätare. Vad är det med det här landet?
-Har du pengar? -Anton!
Nej.
Charlie... Råkar du ha 50 pence?
Om jag får be?
Tack.
-Jag visste det. Jag visste det. -Den är till...musik.
Musik! Har ni inte musik?
-Dörren. Fönstren längst bak. -Kom igen!
-Vänta, vänta, vänta... -Vänta på min signal.
Det är ingen riktig radio.
-Hon är visst en polishora. -Det finns ingen täckning!
Det här stället är ju en skithåla!
-Jag såg direkt att du var en bluff. -Skjut henne bara.
-Varför ska jag tro dig? -Jag kysste hans pistol!
Jag kysste hans brors pistol.
-Michel hade ingen bror. -Nej, eller hur.
Jag sa: "Det här är väl ändå lite perverst?"
Då sa han: "Åt helvete med din sarkasm."
Så jag kysste pistolen.
Khalils.
Snälla du... Vad mer berättade han för dig?
Ge oss fakta.
Berätta allt du vet.
Nej. Hur vet jag att det inte är ni som är polishoror?
Sitt.
Var hittar han alla galna brudar?
Välkommen till revolutionen.
Kom tillbaka.
Ni dödade honom.
-Varför sa du inget? -För att ditt spel skulle vara äkta.
Visst... Så nu tvivlar ni på min skådespelartalang.
Det här är verklighet.
Om de hade anat att du var en bluff hade de dödat dig.
Är de mördarna?
Du skulle låta mig dö utan att blinka, eller hur?
Precis som svenskan.
Bara för att komma åt dem.
Nu kommer de att bekräfta din berättelse uppåt i leden.
Du är indragen i den här kampen nu.
-Men vilken sida vill jag kämpa för? -Bra. Äkta.
Visa mig en enda sak. En sak som är äkta med dig.
Du kan vara stolt, Gadi. Det är bättre än vi kunde hoppas på.
De har tagit betet. Helga Stern, vår radikala pastors dotter.
Rossino, motorcykelklåparen.
-Och så den nye. -Anton.
Jurist, dessutom.
-Vad hade Anton för brytning? -Tysk.
Eller schweizisk?
-Advokatfirman låg i Zürich. -Jag ska gå igenom registren.
Registren, hans pass och födelsebevis.
Jag vill veta allt om den här flotte borgarjuristen.
Gadi.
-Är hon fortfarande med i spelet? -Hon tog det hårt.
Det är därför de tror på henne.
Det enda vi vet är att hon har en roll.
Tvivlar du?
-Vart tar de henne? -Det vet vi inte. Det är poängen.
Fatta beslutet nu, Gadi. På en gång.
Ska vi fortsätta eller ska vi rädda henne?
Hon förstår inte hur långt det kommer att gå.
Hennes överlevnad hänger på hennes ovetskap. Det vet du.
En tjej som Charlie hittar man bara en gång i livet.
Sån passion, sån ofokuserad vrede...
Det kräver tillit nu, inte riktning.
"Nu när du vaknar, minns då svanens sista dans."
"Dansade du med unga änglar då du drömde?"
"Lyste fjärilen upp dig då den brann med rosens eviga ljus?"
"Uppenbarade sig fågel Fenix och ropade ditt namn?"
"Säg mig hur du levde din dröm och jag ska säga dig vem du är."
"Och nu när du vaknar, minns då om du gjorde din dröm orätt."
"Om du gjorde det, minns då svanens sista dans."
"Jag själv vill bli älskad som jag är."
"Inte som ett färgfoto i tidningen eller en idé i en dikt."
"Jag hör Lailas skrik från sovrummet."
"Låt mig inte bli en diktens fånge."
"Låt mig inte bli en notis. Jag är kvinna, varken mer eller mindre."
"Ni kan ta ifrån mig mitt land."
"Ni kan kasta min ungdom i en cell och stjäla min farfars arvegods."
-"Ni kan bränna mina dikter." -Vi har honom.
Anton Mesterbein, advokat på Birchler & Associates i Zürich.
Han arbetar gratis för radikala studenter, fattiga och gästarbetare.
Och vilt skjutande revolutionärer som är svaga för pittoreska stugor.
Jaha...
Vad mer har han för sig på sin fritid?
Han reser mycket.
-Frankrike, Egypten, Turkiet... -Turkiet!
Michel köpte Semtex från Istanbul.
Väckt från de döda, Shimon?
Vi borde kolla upp alla bankkonton han använder.
-Tack. -Tack.
Nästa, Chalk Farm.
Hördu!
-Vad håller du på med? -Tog han nåt?
Nej. Nej.
Här är mitt nummer för nödlägen. Ring bara om du är långt hemifrån.
Saknar dig. Helga.
Vår fantastiska tjej. Du borde få en Oscar, Charlie.
Lägg av.
Du tog på dig den vita scarfen.
-Nå? -De kommunicerar med vykort.
För att kommunicera vadå?
Din rolltolkning i stugan övertygade dina mest svårflörtade kritiker.
Dina nya vänner Helga och Anton.
Nu är du inbjuden till den stora föreställningen.
-Vill du höra? Du var fängslande! -Sluta, sa jag.
Då så.
Du har brutit ny mark åt oss, Charlie.
Där kryllar det av insekter vi har försökt få tag i under många år nu.
Vad som än händer nu står vi för evigt i skuld till dig.
-Försöker du rekrytera mig igen? -Vi behöver dig.
Okej, men vad händer nu, då?
-Har vår vän inte sagt det? -Gadi säger ingenting.
-Inte om man inte tvingar honom. -"Gadi."
Uppriktigt sagt vet vi inte vad som händer nu.
I det här läget är vi som ankor...
...på ytan av en damm.
Hittills har du hållit dig över de dunklaste områdena-
-och paddlat på jättefint så att vi har kunnat se vad som lurar där.
Men från och med nu...
...måste du dyka ner under ytan. Djupt.
Är jag lockbete?
Varför skulle jag vilja gå djupare?
Jag blir pistolhotad medan ni sitter och lyssnar och antecknar namn.
-Var kommer ni att vara? -Så nära vi kan.
Du måste spela på instinkt, med mod.
Jag måste inte göra nånting!
När du visade mig den där pojken i München - Michel...
...visste du då att ni skulle mörda honom?
-Gjorde du det? -Ja. Det gjorde jag.
-Och du? -Nej. Han visste inte.
Hej då.
Gör nåt.
-Vad händer om jag vägrar? -Han kommer inte att ge sig.
Vår militär väntar på ett tillräckligt stort dåd.
Sen kan de spränga dem allihop i luften.
Khalil kommer bara att bli starkare.
Tänker ni döda honom som ni dödade Michel?
Nej, vi behöver Khalil levande.
Vart är vi på väg? Vi har kört förbi samma ställe tre gånger.
Förlåt, Charlie.
Du behöver inte viska.
Jag är hemskt ledsen...för alltihop.
Är det här du bor?
Ja, det är här jag bor. För tillfället.
-Jag heter Gadi Becker. -Inga täckmantlar.
Okej? Inga ursäkter och inga lögner.
Om det bara är ett spel, så låt bli.
Jag är soldat.
Jag har slagits i många krig.
Jag har dödat.
Jag har utnyttjat folk och ljugit.
Jag var gift en gång.
Men vår kärlek var inte stark nog.
Hur fick du de här?
En brand i en stridsvagn 1967.
-Och det här? -En kula.
-Vad gör du? -Ligg still. Rör dig inte.
-Det här, då? -Jag ser inte.
Det här.
-Granatsplitter. -Självklart.
-Och det här? -Knivskada.
Gangster.
-Förlåt, förlåt! -Det är varmt!
Jag vet, det är jättevarmt här under.
Det här, då?
Min mammas dvärgspets.
-Va? -Ja, när jag var fem.
Han var en liten skit.
Jag trodde att du såg ner på mig... för alla mina män.
Jag ser aldrig ner på njutning.
-Det är det enda motgiftet mot döden. -Tjuv.
Var det Marty, då?
Sa han att du inte fick? Bli kär i mig?
Vi kan väl lämna Marty utanför?
Varför?
Du måste inte göra det här.
Du är inte en av oss.
Okej. Ring mig när hon kommer ut, Daniel.
Här. Det är din gamla. Du kommer att vara utom räckhåll.
Jag har ändrat mig.
Det är kärlek.
Kärlek är motgiftet mot döden.
Önska mig lycka till.
-Hallå? -Helga?
Gå ner för trappan och gå hela gatan fram-
-förbi telefonautomaten.
Sen vänder du och går tillbaka.
Samtalet kommer exakt klockan två, Charlie. Kom inte för sent.
-Ursäkta, jag väntar ett samtal. -Gör så här.
Gå på min vänstra sida till bilen.
Om du skriker skjuter jag dig i höger sida.
Om polisen dyker upp eller jag blir misstänksam - pang!
Bra, Charlie. - Spänn fast henne.
Vänder du dig om, så skjuter jag. Duktig flicka.
Vart tar ni mig?
-Vart åkte de? -Heathrow.
De klev på ett plan till Paris.
Charlie och Helga. Incheckningen bekräftade det.
Hon har inte passerat franska tullen. Planet landade för länge sen.
-Har vi tappat bort henne? -Nej.
De har hittat henne. Och de gillar det de ser.
BEIRUTS FLYGPLATS, LIBANON
Det här är din sista chans att berätta sanningen, Charlie.
-Vem vet om dig och Michel? -Annars skjuter du?
Det är inte upp till mig att skjuta dig nu.
Det blir värre än så om du ljuger.
Handväskan.
Snälla du.
De kommer att få reda på allt.
Jag säger det faktiskt för att jag gillar dig.
Lustigt sätt att visa det på.
-Libanon? -Ja, de flög från Paris till Beirut.
Hon sågs i morse.
Drömmen lever, Gadi. Hon är insläppt.
Nu blir fiktion och verklighet ett.
De kommer att ta emot henne och förälska sig i henne.
-Jag måste dit. -Nej.
-Marty, jag måste... -Nej.
Ge det lite tid, som du vet att du borde.
Hon är säkrare i fiktionen. De kommer att skicka hem henne.
-Som en av oss eller en av dem? -Vad spelar det för roll?
-Ses vi igen? Vem vet? -Ska du inte följa med mig?
Jävlas inte med de här typerna, okej?
Helga? Nej, nej, nej! Rör mig inte!
Jag är Salims kvinna! Släpp mig!
Vad i...! Nej, nej, nej! Snälla!
Helga! Helga! Nej!
Vi har brutit Khalils leveranskedja. Hans bror är död.
Tror du att vi har rubbat honom ur balans?
-Han lär ge igen, ännu farligare! -Du underskattar henne.
Nej, du underskattar dem! Som vi alltid gör!
Tror du att jag siktar för högt?
Hur ska jag annars kunna nå stjärnorna?
Nej! Nej! Helga!
Jag sa åt henne att hon kunde välja.
Då ljög du för henne.
Inte jag.
Du ville ha autonomi. Det här är autonomi.
Hon är inte förberedd.
-Jag behövde mer tid. -Du hade hela natten på dig.
Hur vågar du? Jag höll på att förlora henne.
Men inte din förmåga. Det är jag glad för, Gadi.
Du tog med henne hem till dig och fick henne att känna sig älskad.
Du fick henne att gå på planet, ingen annan.
Du låtsas att du har förändrats, men nu är du mer levande än på åratal.
Ta ledigt i kväll.
Fundera över din roll i det här.
Den store Gadi Becker är på väg tillbaka till mig.
Den här svagheten får inte kväva honom innan han kan andas.
Alla dessa år som du har gömt dig i Berlin...
Hur du kan föredra den kyrkogården framför Israel är ett mysterium.
Det är inget mysterium för palestinierna.
I exil behöver man inte undra om man är den onde.
Ha det på höger handled.
Då vet jag att du mår bra.
Palestinierna är lätta att älska.
-De är inte som vi. -Som vi? Eller som ni?
Blanda inte ihop kaos med inkompetens.
Khalil är överallt. Han ser allt.
Avslöja ingenting. Lyssna på allt.
Jag är kapten Tayeh.
Tack.
Husägaren tycker tyvärr inte om vodka. Till dig?
Nej.
Det sägs att du är djupt förälskad i vår döde palestinier.
-Helga säger att du vill strida. -Det vill jag.
Mot vem som helst eller bara sionister?
En del som kommer hit vill spränga hela världen.
-Är du sån? -Nej.
Helga och mr Mesterbein... De är avskum.
Nödvändigt avskum, men ändå avskum.
Är du det, Charlie?
Jag lär knappast säga ja, eller hur?
-Har du dödat nån? -Nej.
Var glad för det.
Varför vill du dö i vår kamp?
-För att slutföra hans verk. -Han är död.
Om nåt år är vi alla döda.
Han lärde mig.
Vadå? Att bomba?
-Att skjuta? Döda? -Han lärde mig att skjuta en gång.
Vill du förändra världen? Glöm det.
Det har ni britter redan gjort.
Stanna hemma. Spela dina små roller.
-Det är säkrare. -Det är döden.
I München... Varför lämnade du din pojkvän Salim?
Du hade ju redan kört bilen över gränsen åt honom.
-Vad visste du som han inte visste? -Ingenting.
Han sa åt mig att åka hem för att undvika misstankar.
Om jag tog fler risker kunde de lägga märke till det.
Jag blev faktiskt lättad.
Efter bilfärden träffade jag honom på hotellet...och blev rädd.
Förlåt.
Hur skulle jag kunna veta att han skulle dö?
-Lärde han dig att hata? -Sionister hatar. Vi slåss av kärlek.
Ja, men vi bombar, skjuter och dödar människor.
-Lärde han dig att hata? -Nu räcker det, Tayeh.
Du kan gå nu.
-Han hade ett födelsemärke. -Nedanför höften.
-På vilken sida? -Höger.
-Ett ärr. -Flera.
Höger axel, ländryggen, fötterna.
Ska jag berätta om hans penis också?
Behandlade han dig väl?
Vad var han för dig?
Utlösaren.
Välkommen, Charlie.
Jag heter Fatmeh.